Vendade Pilootide eraelust
Vennad Piloodid joovad õhtuti teed
1950. aasta suvi. Hotell North Sahara edela osas.
Neetud pisike urgas!
Halloo! Telefon? Halloo! Halloo?! Ptüi!
Kui tige ma olema kohaliku telefoni kompanii vastu!
Ja see ventilaator! Kaputt!
Mul sellest kuumast ja higistamisest kõrini!
Halloo! Halloo! Ptüi!
Kus mu rätik on? Kus?
Ein, zwei, drei, vier...
Berdiðevi linn, kell 17.00.
Kolleeg, kas teile ei tundu, et keev vesi on otsas? - Keev vesi otsas.
Halloo! Halloo! On see hr Karbofoss?
Jah, mina olen Karbofoss.
Kas te tellisite kõne Berdiðevisse? - Jaa, jaa, natürlich!
Halloo, üks hetk... - See on teile, ðeff.
Ühendan, rääkige!
Hei, sina! Ma nõudma oma elevant tagasi.
Ma püüdma ta tihedas dþunglis ja olnud ta omanik. Ma röövima ta
teilt tagasi! Halloo! Kõik andma tagasi! Ma loen "ein", loen "zwei"
ja kui ma loen "drei", olema see teile väga halb! On see selge?
Halloo! Ma mitte tahtma, et mu elevant elab vastikus Berdiðevis,
ma tahtma, et mu elevant elab mu lossis! Ma nõudma moraalne kompensatsioon!
Ma mitte tahtma, et mu elevant elab neetud vendade Pilootidega!
Ma tahtma võtta oma elevant...
Vett! - Mida? - Vett valada! - Mida, ðeff?
Tooge mulle vett! - Ma tahtma palju raha erinev valuuta!
Ja te saatma mu elevant tasuta tagasi!
Kui sa poleks mu elevant varastanud... - Noh, ðeff, kas aitab? - Aitab.
Mul piisav, et kõiki valitsema! Natürlich! Achtung, achtung!
Seda ütlema Karbofoss...
Hr Karbofoss, kas te lõpetasite? - Jah, mul kõik öeldud.
Suurepärane. Helistage meile homme samal ajal.
Siis me joome jälle teed ja räägime meelsasti teiega meie armsast elevandist.
Teejoomise juhtum Toimik nr 5
TELEFONIÜHENDUSE VÕIMALDAS VASTUTULELIKULT OÜ VIIMANE KÕNE
Jutustas Pastella